ОСВІТНЯ ПОЛІТИКА ЯК ПРОСТІР ІДЕЙ, ІНТЕРЕСІВ ТА ІНСТРУМЕНТІВ УПРАВЛІННЯ: Наукова доповідь на методологічному семінарі НАПН України «Трансформація професійної освіти в контексті сучасних цивілізаційних і національних викликів», 2 квітня 2026 р. - Арешонков, Володимир Юрійович (Вісник Національної академії педагогічних наук України, 2026)
У статті освітня політика розглядається як двосторонній канал взаємодії між суспільством і освітніми інституціями, завдяки якому визначаються цілі освіти та способи їх досягнення на національному, регіональному й місцевому рівнях. Показано, що політика набуває реального змісту лише за наявності ресурсів і управлінських інструментів – стандартів, фінансування, програм професійного розвитку, механізмів участі та моніторингу результатів. Окреслено ключові ціннісні дилеми освітньої політики (досконалість, рівність, ефективність, свобода) та показано, як взаємодія ідей, інтересів та інструментів визначає конфлікти, коаліції й результати реформ. Доведено, що вибір конкретної моделі управління залежить від домінування певних ідеологічних установок, які визначають баланс між державним контролем та автономією закладів освіти в умовах сучасних ринкових трансформацій. У статті систематизовано типи інструментів політики. Особливу увагу приділено аналізу того, як глобалізація та цифровізація корегують національні освітні стратегії. Наукова новизна роботи полягає у комплексному підході до аналізу освітніх реформ як процесу, що потребує постійного діалогу між владою, професійною спільнотою та громадськістю для досягнення сталого результату та суспільної легітимності прийнятих рішень.